55. GODINE PRE HRISTA, JULIJE CEZAR NAPAO JE BRITANIJU.
HTEO JE DA ISKORISTI LEGENDARNE NASLAGE KALAJA NA TOM OSTRVU.
TAMO SE SUOČIO S JOŠ JEDNOM LEGENDOM...
S DRUIDIMA.
OKRENUO JE SVOJU VOJSKU, I UPUTIO SE PRAVO KUĆI.
DEVET DECENIJA KASNIJE, RIMLJANI SU SE VRATILI.
Pokaži mi Zemlju.
Pokaži mi Sunce.
Otkrij mi šta će se dogoditi!
Sranje.
OBALA GALIJE
Dobro, ko želi prvi?
Za nekoliko sati 400 brodova zaploviće prema Britaniji.
20.000 ljudi, ili tačnije. 19.996,
zato što vas četvorica to niste hteli.
Odlučili ste da napustite svoje položaje i pobegnete.
Zbog čega? Zbog vremena?
Britanija je prokleta zemlja kojom vladaju mrtvi.
Šume su pune demona, vojske đavola.
Jedu ljudsko meso. -More je puno zmija. -Džinovskih lignji!
To zvuči strašno, zar ne, Lucije? -Grozno. -Svi smo čuli te priče.
Za noćne more. -Zakleli ste se kad ste se priključili ovoj vojsci.
Sećate li se zakletve?
Verno izvršavati zapovesti cara, nikad ne napustiti legiju...
Nikad ne napustiti legiju, osim ako je neprijatelj malo strašan, naravno.
Osim ako se ne pojavi jebena džinovska lignja.
Mi nismo jedini. Pola legije ne želi da ide.
Doći će do pobune.
Čim stignete, ubiće i vas i njega.
Koja je kazna za dezertiranje, Lucije?
Smrt kamenovanjem, koje izvodi legija čiji su životi ugroženi kukavičlukom.
Molim vas, zapovedniče. Imajte milosti. -Milost, zapovedniče.
Milost. Ne želim da budim celu legiju i teram ih s brodova na ovu kišu
samo zato da bi vas kamenovali. Zato ću vam pokazati milost.
Pustiću onoga koji ostaloj trojici prereže grkljane.
Šta?
Lucije. -Bili ste jasni i glasni, zapovedniče.
Ja ću. -Šta? -Dajte mi nož. -Rođak si mi!
Dajte mi nož. -Ja ću!
Ja ću, prokleti bili! -Ne, ja ću! Dajte mi nož. -Tišina!
Ćutiš. Šta je? Ne sviđa ti se odluka?
Pogrešio sam. Bio sam slab i prihvatam svoju kaznu.
Izgleda li tebi slabo, Lucije?
Đavola! Pišaća mu je mišićava!
Kad stignemo, biće mi potrebni ljudi poput tebe.
Šta kažeš? Druga prilika?
Biću ispred.
Nemoj, Antonije. -Nemoj, Antonije.
Lud je, nemoj da ga poslušaš. Ostani uz nas, brate.
Mi smo braća!
Ne, molim te! Ne!
Vidi ti tu kišu. -Hoćemo li da sačekamo koji dan da prestane oluja?
Ovo je naše vreme, veruj mi.
Kad vidimo kopno, vetar će stati, talasi će nestati
i usidrićemo se na suncu.
Zašto si toliko siguran?
Zato što imam sreće.
Jesmo li gotovi?
Jesi li spreman za Britaniju? -Da, zapovedniče.
Ukrcajmo se onda na taj jebeni brod.
BRITANIJA
LOSERLI KROS KANTSKO NASELJE
VEČE UOČI DUGODNEVICE
Noćas, kada počne dugodnevica, više nećete biti devojke.
Odabraćete novo ime i bogovi će vas po njemu poznavati.
Kad ću ponovo da razgovaram s njom? -Kad prođe dugodnevica.
A ako se ona obrati tebi...
Zauvek će nestati.
Prestaću ako tražiš. Ali moraš da tražiš.
Prestani!
Progovorila si.
Da vidiš svoj izraz lica! Ni bogovi ne vide baš sve.
Nestaću ako ti se obratim.
Još uvek si ovde. -Izlehin, šta to radiš?
Mama me je dovela ovamo kad mi je lice bilo belo,
dan pre moje dugodnevice, kako bi razgovarala sa mnom.
Šta je rekla?
Mnogo toga, ali sećam se da je rekla:
"Ne moraš da radiš sve što tata kaže."
Rekla je da je dobar čovek, ali da se slepo drži ponečeg,
čak i ako ga to ne usrećuje.
Mama nije slušala tatu?
Slušala je, a onda bi uradila šta ona hoće. -Je li tata to znao?
Svi muškarci to znaju, samo ne vole da pričaju o tome.
Hajde. Pitaj me šta god želiš.
Nedostaje li ti da budeš devojka?
Biti devojka je nešto najbolje na svetu.
Sve dok ne postaneš žena.
Onda bogovi dodaju nešto, nešto divno.
Definitivno je jednostavnije biti devojka,
ali biti žena, ako si na oprezu i trudiš se...
Boli li? Mislim na nož, kada ti seku stomak?
Ne. Ti si negde drugde.
U tebi je duh dima.
Kako je to? -Večeras ćeš saznati.
To je potpuno drugačije od svega što si dosad osetila.
Kejt, jednostavno ćeš morati da prođeš kroz sve to.
Videćemo se s druge strane rituala,
i sećaš li se šta ćemo prvo učiniti?
Zajedno ćemo ići da lovimo. -Prvo to, obećavam.
Šta želiš, Ezgimane?
Ne smeš da dolaziš ovamo.
Moram da razgovaram s Veranom.
Preklinjem vas. Moram da vidim Verana.
Ezgiman je ovde. Šta da uradim s njim?
Uradi ono što želi.
Oprosti mi, moram da razgovaram s Veranom.
Izvadi taj jezik iz usta. Ne pripada ti. -Oprosti što sam došao, Vila.
Ne pominji moje ime. Ne gledaj u mene. Gledaj u zemlju. Šta je?
Dosta ti je života i bola? -Moram da upozorim Verana.
Razgovaraj sa mnom. -Moram da razgovaram s Veranom. -Reci meni.
Već sedmicama... Ne, mesecima... Od zore do mraka i dalje, i u snovima...
Uspori.
Ima znakova, sve sam proverio. Gledao sam i u reke i u Sunce.
Vrapci i... -O čemu trtljaš? -Mesec mi još govori,
a sad ima isti glas kao i vrapci, reka i jazavci i žabe.
Sve mi govori u jednom glasu, ali Sunce mi ne govori.
Sve ostalo mi istim jasnim glasom stalno ponavlja jedno te isto.
Šta glas kaže?
Da će noćas, za vreme dugodnevice... -Šta s njim?
Sunce sutra neće izaći. Sunce sutra neće izaći.
Izopšteniče. Znao si da ne smeš da dolaziš ovamo.
Ako želiš da se igraš, druidi su spremni.
Pažljivo me slušaj. Ako se ikad vratiš ovamo...
Poješću tvoje oči.
Jasno? Gubi se!
Devojka mora da umre da bi žena živela.
Verujem boginji koja me čuva u ovoj noći dugodnevice.
Jesi li odabrala ime? Nemoj da ga izgovoriš.
Smete da ga znate samo boginja i ti.
Nisam spremna.
Ne boj se. Imaš krila, vidim ih.
Oče.
Kejt...
Više ne postoji.
Kad mi je bilo hladno, ti si me grejao.
Kada sam plakala, ti si me tešio.
Na ovom sam svetu zbog tebe.
Zbog tebe, ja pripadam,
a kad ti opet budeš dete, slabo i bespomoćno,
ja ću te štititi.
Ja ću te štititi.
Reci nam svoje ime, sestro. Ko si ti?
Šta je?
Bežite!
Idemo!
Juriš!
Odapni!
Oče, ne!
Uzmi nož, beži!
Ne!
Izlehin!
Pogledajte... Bogovi Britanije!
Ja sam Rim,
a onuda kuda ja kročim takođe je Rim.
65 KM U UNUTRAŠNJOSTI
GRANICA PLEMENA KANTI I REGINI
Hajde.
Hajde, pojavi se.
Stigli su.
Na ovu dugodnevicu, ja, Pelenor,
prihvatam ovaj dar od tvog velikog plemena.
Ja, Antidija, takođe prihvatam ovaj dar od tvog plemena.
Bar nije pala kiša.
Spreman si. -Da, striče.
Venčanje je najsrećniji dan u životu muškarca.
Za mene je bio i poslednji dan života, ali svejedno.
Čestitam. Idi.
Osećaš se nelagodno?
Ne.
Sada.
Čuj ovo, Pelenore, đubre i kukavice!
Serem se na duše tvojih mrtvih!
Pre ću popiti tvoju krv nego što ću dopustiti da zagadi moju!
Beži, oče! -Lindone! Ulovi devojku!
Branite kralja!
Gde sam? Je li... Je li to bio san?
Ne. Ne, ne, ne...
Prestani da plačeš. Prestani da plačeš.
Ne. Slušaj, ima li u tvom domu vrednih stvari?
Novca, srebra, tkanine?
Bilo čega sakrivenog na nekom tajnom mestu?
Drži se uz mene. Budi tiha. -Ne, ne, ne!
Deda?
Deda.
To je to.
Divno.
KRUGDONON. KANTSKO UTVĐENJE
Šta mi je bilo? Poslušao sam onu kučku Antidiju na kolenima!
Oče, siguran sam... -Bilo je prerano, Filane!
Nisam smeo da te slušam.
Zašto si ti bila tamo? Zabranio sam ti.
Ovaj rat s Reginima trajaće generacijama, zahvaljujući tebi!
Pažljivo me slušaj.
Više nećeš otići odavde bez moje dozvole.
Je li to jasno? -Znači sad sam tvoj zatvorenik?
Je li to jasno?
Vrlo jasno.
Tvoj genijalni plan je propao?
To je bio naš jedini put do mira.
Pokaži mi drugi. -Kad smo se upoznali, pomislila sam:
"Ovaj je pametan. Kod njega nije sve crno i belo."
Kako su godine prolazile, nakon svih tih kompromisa i pametnih zamisli,
crno i belo brzo se pretvori u tmurno sivo. -Molim te.
Dok se okreneš, zapeo si u tmurno sivim govnima.
Amina, jesam li ti rekao da je Lindon nestao?
Naređeno mu je da ostane i drži položaj.
Nije se vratio.
Ko je to naredio?
To bih bio ja.
Ali lepo od njega, zar ne? Ostao je tamo sam i držao položaj.
Samo on protiv svih tih Regina. Kakav muškarac. Kakav muškarac.
Veruj mi, mužu... Ti nemaš pojma šta je muškarac.
Razgovaraću s ocem.
Možda vremenom omekša.
Radije bi me video mrtvu.
Ništa ti se neće dogoditi dokle god sam ja živ. Zapamti to.
Počivaj, brate, i vrati se zemlji.
Slobodno kao vazduh, slobodno kao more.
Za sve sam ja kriva.
Prekršila sam zakletvu.
Sestra i ja smo otišli na plažu i... -Kada?
Sinoć. Razgovarale smo.
Znaš da je zabranjeno da Stasale govore. -Izlehin je rekla...
Nije bitno šta je rekla. Ništa nije smela da kaže.
Nije ni čudo što je mrtva.
Nemam vremena za ovo.
Nekoliko kilometara od reke je pećina. Štite je jaki duhovi. Srećno.
Odvešću te do reke, a odatle si sama.
Ali mačka ostaje. Uzmi ili ostavi. Mačka ostaje, ali idemo odmah.
Daj.
Slušaj.
Lako je kriviti sebe kada dođe do katastrofe.
To je prirodno, ali sve ovo što se događa nije tvoja krivica.
Nije reč o tebi. Nije reč o...
Nije reč o tebi, nego o meni.
Dobro.
Idemo.
Savet. Ne gledaj ih u oči.
Šta? -Veruj mi, to nije pametno.
Evo, preuzmi.
Je li sve u redu, legionaru?
Oprostite mi, zapovedniče.
Jesi li se već israo?
Još nisam. -Moj prvi zapovednik rekao mi je da nisi na teritoriji
sve dok se dobro ne isereš. Tako neprijatelju kažeš da si ovde.
Rekao mi je i da teret čoveka padne na tebe kad ga ubiješ.
Sve što je bio, sve što sada više neće biti.
Ako pokušaš da nosiš taj teret, umorićeš se.
Uskoro nećeš moći da se krećeš, držiš mač i čovek s kojim si se borio,
zbog kojeg si toliko vežbao da bi ga porazio i pokorio...
On će pokoriti tebe.
Kako se zoveš? -Antonije.
Pa, Antonije... Predlažem da uzmeš gomilu lišća,
označiš teritoriju i vratiš se na svoj položaj.
Da, zapovedniče.
Marse, poslušaj me.
Danas me učini jakim da bih noćas video Mesec.
Očvrsni mi ruku i um. Čuj me, Marse. Čuj me.
Pozdravi se sa svojim kantskim jajima.
Nikad nisam video takvu vojsku.
Ratni konji, gvozdena kola,
više kopljanika nego što sam ikad video. -Jesu li to bili varvari?
Borio sam se s varvarima i znam kako izgledaju rimske jedinice.
Rat s Reginima je sad nebitan. -Jesi li ikad video rimske jedinice?
Možda su ti tvoji prestupi sada jasniji.
Da su Rimljani gradili brodove s druge strane vode, znali bismo.
Uvek sam bila na tvojoj strani u vezi problema s tvojim ocem.
Kad tvoj brat postane kralj, sve će za tebe biti drugačije.
Znači, trebalo bi da se radujem smrti svog oca?
Invazija hiljada ljudi...
Bar se Lindon bezbedno vratio. Za to moramo da zahvalimo bogovima.
Osim ako su dovezli svoje robove i podmitili naše špijune. -Mužu!
Hvala bogovima što si dobro.
Kralju, smem li da odvedem tvog hrabrog slugu i previjem mu rane?
Smeš. -Dođi, mužu.
Sad si na sigurnom.
Pošaljite naše najbolje izviđače. Trebaju nam informacije. -Pusti mene!
Ti ostaješ ovde. -Slepi smo. Potrebne su nam sve oči... -Napusti dvoranu!
Počeli smo da se borimo u ponoć.
Bilo je malo otpora.
Loserli Kros je zauzet, uzeli smo 60 zarobljenika.
Zapovedniče! Dočekali smo glasnike sa severnih mesta iskrcavanja.
Konjica je uspostavila mostobrane duž estuara.
Reci Vespazijanu da krećemo u unutrašnjost.
A putevi snabdevanja do brodova? -Imamo dovoljno hrane i robova.
Ukopaćemo se u unutrašnjosti. Konjica će nas dostići za koji dan.
Do tada ćemo imati mogućnost protivnapada.
Kako su ljudi?
Usrali su se.
Svi su saglasni da smo napali pakao.
Šest kilometara istočno je reka i ravnica.
Možemo doći do podneva i iskopati jarke do sutona. -Nastavi, prefekte.
Legate, šta je s nestalim legionarom?
Tražili smo ga. Nema mu znaka.
Zanimljivo.
Daj komandu za pokret. -Zapovedniče.
Jedinice! Pokret!
Gospodine! -Ćuti. -Imam dve ćerke! Jesu li dobro? Gde su?
Molim vas, gospodine! Gde su moje ćerke?
Zašto si me spasio? -Nisam te spasio. Bilo je strela.
Koristio sam te kao zaklon. Mala si.
Onda sam pomislio da tvoj otac nešto ima,
ali to je bio promašaj, greška.
Kad dođemo do reke, sama si.
Šta je Rimljanin?
Vi berači soli neuki ste više nego što sam mislio.
Rimljani su đavoli.
Oni su vojnici Loke, velikog zemaljskog demona.
Nastali su u mestu zvanom Rim. -Šta je Rim? -Jedno od sedam usta pakla.
Bila je to neka vukojebina bogu iza nogu,
ali Loka je izašao iz Podzemnog sveta i učinio ga svojim domom.
Ispunio ga je svojom moći, i on je rastao, rastao i rastao.
Sad se Rim proteže celim svetom, pa čak i ovde.
To je lepa dobrodošlica.
Ne sviđaju mi se ova lica u drveću.
Uzmi najbolje jahače i povedi predvodnicu.
Na prvi znak nevolje duni u rog. -Leandere, Kasije, Ilija! Idemo!
Koliko ih je?
Oko 20.000, a dolazi ih još.
Otkud znaš?
Otišao sam u Podzemni svet i razgovarao s nekim ljudima koje znam.
Oni sve vide, i oni su mi rekli.
Bio si u Podzemnom svetu?
Juče. To je dugačka priča koju ne smem da ti ispričam.
Možeš li da me odvedeš tamo? -Ne. Nikako. Nikada.
Ali tamo su Izlehin i deda. Moraš da me odvedeš kod njih.
Ne moram. -Ali videla bih ih opet.
Baš me briga. Da imaš pojma šta je potrebno za to putovanje,
ne bi postavljala tako glupo pitanje. -Ali nisam se oprostila.
Neću da rizikujem život da bi se ti oprostila s dedom i sestrom.
Oni su mrtvi. Navikni se na to. -Gade!
Ne. Ako želiš da ih vidiš, ovde imaš sve što ti treba,
ali ja te sigurno neću odvesti.
Mrzim te. -Ni ti meni nisi preterano draga.
Nemate čega da se bojite.
Oteraćemo ih nazad u so kao i prošli put.
Ne bojim ih se, ali sada neće biti kao prošli put. -Imaj vere.
Poznajemo ih bolje nego što oni poznaju sami sebe.
Slažemo se.
Je li ti nešto bilo čudno kod pristajanja?
Osim klecanja kolena i jakog smrada govana?
Pre 90 godina, kada je pristao Cezar, hiljade Kelta čekalo je na plažama.
Juče nas nije dočekao nijedan.
Prešli smo celu Galiju s 50.000 ljudi, proveli šest sedmica na obali,
gušili pobunu za pobunom, ali ništa se nije saznalo.
Govori li ti to nešto? -Plemena su podeljena. To smo znali.
Kladio bih se da nijedan Kelt nije znao da dolazimo.
Nismo naišli na organizovani otpor u unutrašnjosti. Ratuju sami sa sobom.
Šta je ovo? Ovo crno, šta je to?
Majka i otac bili su Numidijci.
Zašto se boriš za Rim? -Zato što sam Rimljanin.
Dakle, Rimljani su došli i uzeli tvoju zemlju,
ukrali tvoje zlato i silovali tvoje žene, a ti si im se onda pridružio?
Poštuješ li rimske ili numidijske bogove? -Rimske.
Da, ali jutros si se molio Marsu. Njemu se moliš kad se bojiš?
Nije me strah. -Ali kada jeste?
Pitam se imaš li drugog, privatnog zaštitnika za kojeg Mars ne zna.
Ne. -Jesi li siguran?
Jer, Numidijče, ako ti je ikad bila potrebna pomoć tog boga, to je sada.
Nema žurbe.
Vidiš li svog boga? Kako se zove? Kako se zove?
Zove se Bomazi. -Bomazi? Pričaj mi o njemu.
On je bog svih predaka.
A štiti li te on i sada? -Da.
Treba li da ga se bojim? Možda je on moćniji od mene.
Bomazi je moćan. On je svemoćan!
Onda želim da sada počneš da se moliš Bomaziju
i tražiš od njega da te zaboravi na današnji dan.
Tražićeš da tvoje telo i dušu da meni. Ja se zovem Veran. Zatvori oči!
Ne mogu. -Onda ćemo zajedno!
Bomazi, ti koji pamtiš svaku mrtvu dušu...
Zaboravi me na ovaj dan. -Zaboravi me na ovaj dan.
Daj moje telo i dušu druidu Veranu.
To! To, to!
Dobro. Sada smo sami.
Četiri kohorte, svaka po 500 ljudi.
Pomoćnih jedinica i konjanika ima više od 200
i opremljene su za opsadu ili dugački marš u unutrašnjost.
Šta se ovde dogodilo?
Loserli Kros. Rimljani su ih masakrirali,
a preživele ratnike uzeli za robove. -Bravo, sine.
Pazi na rebra. -Tišina, Galu!
Lindone, tu si. -Filane.
Gledaj pravo. -Čekaj. Stani. Stani!
Stani.
Ovde.
O čemu je reč? -Izvini, draga.
Dosta mi je ovoga. Zar ne vidiš šta radim? -Jasno mi je.
Ojačavam vezu između naših plemena.
Kralj je to naredio. Druidi su to odredili. Šta te muči?
Stižu ratnici iz sela, potrebni su nam ljudi u oružarnici.
Naravno. Nedostaje nam strela.
Kad stignu izrađivači lukova, odvedi ih u šupe za sušenje. Vidimo se tamo.
Drago mi je što si se vratio, Lindone.
Moram da idem.
Prvo obavi svoju plemensku dužnost. -Šta? -Plemensku dužnost.
Smetam ti?
Vidi. To je moj spasilac. -Nisam te spasio. Uzeo sam te za taoca.
Isto. Ovde sam, na sigurnom.
Kako ide?
Šta? -Novi dogovor s poglavičinim sinom iz Galije?
S novim mužem tvoje žene.
Jaka vilica, jake ruke. Ti si se toga setio?
Začudo, ne, nego Druidi.
Zbližavanje s Bretoncima na drugoj obali. Mudro. -Da, vrlo mudro.
Da li se njegovo seme primilo? -Još nije.
Ovde je već nekoliko meseci. -Jeste.
A sve to vreme, ti, njen prvi muž, ne smeš da legneš s njom?
Takva su pravila. -Sigurno ti je teško.
Svi se žrtvujemo za pleme. -Koji je plan?
Za koga? Šta? Za koga?
Za mene, blesane. Otkupnina, mučenje, pogubljenje?
Šta ljudi misle?
Stvari su trenutno još uvek nerešene.
Imamo veće probleme, znaš.
Čudno je kako u krizi tražiš očigledne opasnosti,
dok je stvarna opasnost ponekad tamo gde je najmanje očekuješ.
Ponekad ti je ispred nosa.
Pravi si taktičar, zar ne?
Umeš li da odereš zeca?
Naravno. Zašto te zovu izopštenikom?
Moraš bolje da slušaš.
Ja nisam izopštenik. Ja sam Izopštenik.
Da bi bio Izopštenik, moraš da budeš izopšten, ali ne zbog krađe kokoške.
To mora da bude nešto veliko i važno.
Znam ko te je izopštio. Druidi.
Uradili su to zato što si bio lud.
Ko ti je to rekao? -Otac.
Je li on bio mudrac? Jer on je možda mrtav, a ovaj ludak je živ.
Za nekog toliko mudrog prilično smrdiš.
Primetila si? Hvala. -Ponosiš se time?
Kad je šumsko tlo tvoja postelja, prvo naučiš da smrdiš na smrt,
treba dobro smrdeti.
Kad nađem mrtvu lisicu ili jazavca, volim da stanem, kleknem,
i dobro se uvaljam. Utrljam ih u kosu i u grudi.
Divlja svinja to vrlo dobro razume. To je njen jezik.
To znači: "Ostavi Izopštenika na miru."
Veruj mi, funkcioniše. -Veruj mi da znam.
Nezahvalnice!
Neću ništa da delim s tobom, a od sutra si sama.
Na svom zadatku nemam mesta za putnike. -Kakvom zadatku?
Znaš li šta se trenutno događa?
Pomereno je kamenje na kojem stoji samo Vreme.
Urušava se i uništava vekovima, razara panteone.
Duhovi svih naših mrtvih uvučeni su u vrtlog,
spaljeni su u jednom bljesku!
A kad to nestane...
Ništa. Ne ostaje ništa.
Danu je pokušao da nas upozori. Samo sam ja slušao.
Zar ne vidiš? Sve ovo prolazi kroz mene.
Nisam to hteo, niti tražio.
Molio sam se da ludim.
Ali bio sam u pravu.
Sigurno si vrlo važan.
Koji je zadatak? -Zar nije očigledno?
Moram da zaustavim Rimljane. Moram da ih pošaljem kući.
A onda, da se to ne bi ponovilo, moram da odem u Rim i ubijem cara.
A onda moram da se suočim sa samim velikim zemaljskim demonom Lokom.
Da budem potpuno iskren, još nisam o tome razmišljao.
Kladim se da Rimljani ne mogu zaspati od straha.
Ne znaju u šta su se upustili.
Ne očekujem da ćeš bilo šta shvatiti.
Ne zato što si dete, više nisi dete,
ali nisi ni žena.
Zapela si između, u limbu. Sada si ništa.
Nemaš ni ime! Ti si ništa. Nevidljiva si. Poput vetra.
Ne mrdaj! Na kolena. Na kolena, seronjo. I ti!
Svi smo prijatelji. Dođite, jedite s nama.
Daj novac. -Izgledam li kao da imam novac?
Odvratno zaudaraš. -Nagodićemo se.
Uzmite zeca i devojku, a mene pustite.
Zec je dobar, a devojka je devica.
Šta?
Ako me pustiš, možeš da dobiješ oba.
Zdravo, medena. -Odjebi!
Nemoj da je ubiješ! -Dobro, polako ustani.
Šta to radiš? -A sad odjebi.
Čekaj, zar se ne poznajemo?
Ti si iz Zapadne doline. Poznajem tvoju majku. -Ne poznaješ me.
Bili smo prijatelji u detinjstvu. Imaš te plave oči.
Svuda bih ih prepoznao. Imaš tu oznaku, crnu tačku u zenici,
to znači da si neverovatan srećnik. Jesi li to znao?
O čemu on trabunja? -Znaš. Imaš je ovde. Vidim.
Pogledaj me u oči. Nastavi da gledaš.
Vidiš li me? Vidiš li to? Gledaš li?
Da.
Sad baci mač.
Ti. Pogledaj me u oči.
Tako je. Pravo u oči.
Vidiš li me? Vidiš li me?
Spusti nož.
Spusti ga. Spusti ga.
Kako se zoveš? -Odin. -Brena.
Brena, Odine, iz kojeg ste smera došli?
Sa severa. -Šta ste danas videli?
Vojsku koja se kreće zapadno uz reku. -Koliko ih je? -Bar 500.
Imali su puno zatvorenika. -Dobro. Dobro.
Sad nas ostavite. Hajde.
Moramo da krenemo, odmah.
Spreman je.
Je li sve u redu, Opcije? -Jeste, prefekte.
Proveri zatvorenike, a onda se odmori.
Da, prefekte!
Opkopali smo kamp. Zatvorenici su u zaklonu unutar palisada.
Zastave su u šatorima i pod stražom.
A naši hrabri momci?
Ako su u Galiji bili na ivici pobune,
samo bog zna gde su sada.
Tada su ih mučile morske zmije, džinovska hobotnica,
Neptun i njegova vojska iz dubina.
Nakon jednog dana u ovoj zemlji spremni su da otplivaju kući.
Možda bi trebalo da se bojimo njih.
Koji je plan? -Isti kao i u Egiptu i Tergestu.
Naći poglavicu, pokucati mu na vrata, videti šta želi, koga mrzi,
koga želi da kazni za vekove zlodela nad njegovim plemenom,
koju svetu šumu želi da vrati.
Slušaćemo ga vrlo oprezno, pronaći slabost i pritisnuti.
Pritisnućemo jako.
Za pet godina, ta sveta šuma biće rimski brodovi
koji će voziti rimske vojnike dalje, i tako dalje, i tako dalje.
Kome ćemo se obratiti prvom? -Čekaj, još ne znam ni imena plemena.
Ne shvatam jedno.
Šta to?
Car kaže: "Imam pitanje, momci. Ko želi da se vrati na ona ostrva?
Na ona strašna ostrva tamo gore.
Vratimo se tamo gde se Julije Cezar nije usudio da bude ni pet minuta."
Mislim... Čega ovde ima osim drveća i noćnih mora?
Ali ti si glasao za.
Zašto? Zašto si lično podržao cara?
I nemoj da kažeš da nisi, jer jesi. Znam da jesi.
Šta misliš, zašto je Cezar došao ovamo, pogledao i okrenuo se?
On je pobegao, a ti nećeš. To je to? Zato bi da se boriš s ovim ludacima?
Sećaš li se kad smo bili u Kairu i penjali se uličicom uz pijacu?
Egipćani su stajali i gledali čoveka koji izvodi trik s kokoškama.
Ne sećam se. -Sećaš se.
Ne. Bio sam mrtav pijan.
Imao je belu i crnu kokošku, uzeo je mač i beloj odrubio glavu.
Onda je odrubio glavu i crnoj, spojio glave i zamenio ih.
Tebi je dao belu kokošku s crnom glavom, a meni crnu s belom,
i mi smo ih pregledali.
Onda smo ih stavili na zemlju, i one su pobegle preko pijace.
Bio je to trik. -Pregledali smo ih.
Onda ih je zamenio ili nešto. Imao je četiri kokoške.
Videli smo kako im seče glave. -Bio je to jebeni trik, Aulije!
Jesi li poludeo?
Sledećeg dana sam ga otišao da ga nađem. Raspitao sam se i našao ga.
Otišao sam do njegove kuće, u kolibu u uličici.
Otišli smo u dvorište i tražio sam da mi ponovo pokaže trik,
ali ovog puta sam uz sebe imao dva roba.
Vezao sam robove.
Dao sam mu mač i rekao: "Pokaži mi.
Dobro ću ti platiti, daću ti šta god želiš.
Samo mi ponovo pokaži trik."
I pogodi šta se onda dogodilo?
Šta se dogodilo?
Šta se to događa?
Aulije Plaucije!
Ja sam Numerije Plaucije, otac tvog dede,
Cezarov tribun koji je umro na obalama Valmera!
Donosim zlokobno upozorenje iz Podzemnog sveta!
Obeščastio si sveto Drvo života!
Moraš da napustiš ova ostrva! Vrati se u Sorakte, na naše imanje.
Idi na strme obronke druma Via Flaminija.
Tamo ćeš pronaći veliki i drevni bor!
Otiđi u svinjac, uzmi najvećeg krmka i tamo ga žrtvuj Plutonu!
Još uvek ima vremena da umiriš njegov gnev.
Upozoren si, Aulije Plaucije!
Iskupi se. Iskupi se!
Uhvatite ga!
Ovo je moj odgovor!
Zakopaj ga!
Ima li još neko poruku iz Podzemnog sveta?
Govorite!
Živeo Aulije Plaucije!
Drveće i noćne more, Lucije. Drveće i noćne more.
Obradili: faks86 & dvkv www.prijevodi-titlovi.org